Antonio Salandra | |
---|---|
![]() | |
Předseda vlády Itálie | |
Ve funkci: 21. března 1914 – 18. června 1916 | |
Panovník | Viktor Emanuel III. |
Předchůdce | Giovanni Giolitti |
Nástupce | Paolo Boselli |
Stranická příslušnost | |
Členství | Historická pravice Italská liberální strana |
Rodné jméno | Antonio Salandra |
Narození | 13. srpna 1853 Troia |
Úmrtí | 9. prosince 1931 (ve věku 78 let) Řím |
Místo pohřbení | Apulie |
Alma mater | Neapolská univerzita Fridricha II. |
Profese | politik a advokát |
Ocenění | Knight of the Order of the Most Holy Annunciation velkokříž Řádu sv. Mauricia a sv. Lazara rytíř velkokříže Řádu italské koruny |
Commons | Antonio Salandra |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Antonio Salandra (13. srpna 1853 – 9. prosince 1931) byl italský právník a politik, v letech 1891 až 1916 člen řady italských vlád a premiér své země od 21. března 1914 do 18. června 1916.
Salandra pocházel ze statkářské rodiny, vystudoval práva a od roku 1879 vyučoval na univerzitě v Římě, kde se stal profesorem a několikrát i děkanem právnické fakulty. Do vysoké politiky vstoupil roku 1886, kdy se stal poslancem, a mandát si udržel nepřetržitě až do roku 1928. V zahraniční politice zastával expanzionismus, ve vnitřní politice byl konzervativní. Dlouho patřil ke konzervativní frakci parlamentu, roku 1919 přešel k liberálům, roku 1921 k liberálním demokratům a roku 1922 podpořil nástup Mussoliniho k moci, i když od roku 1926 byl vůči „Duceho“ politice stále kritičtější.
V první světové válce si Itálie pod Salandrovým vedením zprvu udržovala neutralitu a zvažovala nabídky od obou válčících stran. Na jaře 1915 se pak přiklonila v Londýnském paktu na stranu Dohody za slib územních zisků zejména na úkor Rakouska-Uherska. Když se očekávané rychlé vítězství neuskutečnilo a Rakousko dokázalo italskému postupu vzdorovat, byla Salandrova vláda pro rostoucí nespokojenost obyvatelstva donucena k demisi.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search